marc1

MITE DE NARCÍS

Liriope, sacsejada per les aigües de Céfiro, va donar a llum a un nen al que va cridar Narcís. Llavors, va consultar a Tirèsias - un vident, un oracle - sobre el futur del seu fill. Li presagiar molts anys de vida "en el que no es conegui". Tal vaticini li va semblar sense sentit i malgrat tot la destinació del xaval anava a confirmar-ho. Narcís que era d'una bellesa extraordinària no deixava a ningú sense reacció: molts nois i noies es van enamorar pel seu encant però ell no va sucumbir a cap. Eco era una nimfa. L'havia condemnat Juno a que la seva veu no repetís sinó paraules i sons orelles. Eco es va enamorar de Narcís però aquest la va tractar amb desdeny. Després de tal rebuig, Eco es va excloure a mateix, avergonyida, en els antres solitaris. Ella i moltes altres nimfes havien estat decebudes pel bell home i un dia, una d'elles va llançar el prec següent: "Que vulgui ell (Narcís) també igualment i que tampoc pugui obtenir l'objecte del seu amor!" La deessa de la venjança, Nemesis, va fer real petició seva. Narcís, cansat després de la caça, va voler tranquil.litzar la seva set en una font d'aigua. De sobte, li va seduir el seu reflex en l'aigua sense adonar-se que era ell mateix. Va tornar a aquesta font moltes vegades per contemplar i demanar el amor d'aquest rostre inabastable. Decepcions després decepcions, va acabar per acceptar que una cara no era altra sinó la seva. Un dia en què ja no podia suportar més el dolor d'aquest amor va, va perdre el seu vigor i la seva bellesa i es va deixar morir, la mirada submergida en l'aigua. El seu cos va desaparèixer i en el lloc seu hi havia una flor groga de color safrà el cor estava envoltat de fulles blanca: un narcís.